Nyhedsanalyse
De kvindelige fodboldspillere har øjnene på bolden
Kvindefodbolden løber stærkt, men økonomien og politikken halser efter. Hvad siger den igangværende VM-slutrunde om sportens fremtid?
![](https://wp.foljeton.dk/wp-content/uploads/2023/08/20230802-143542-L-1920x1280we.jpg)
William West/AFP/Ritzau Scanpix
Det kan godt være, at det danske landshold må drible hjem efter mandagens 2-0-nederlag til Australien, men VM i kvindefodbold er langt fra slut. Halvvejs gennem slutrunden har Det Internationale Fodboldforbund (Fifa) opjusteret deres forventning til antal solgte billetter, mens turneringen kaldes den mest succesfulde nogensinde. Mere end en milliard mennesker så noget af den seneste VM-slutrunde i 2019, og alt tyder på, at dette år er større og bedre – måske endda for spillerne.
Først på året blev Australiens åbningskamp mod Irland rykket til et stadion med næsten dobbelt så stor kapacitet. Så meddelte præsidenten for Fifa, Gianni Infantino, hvis moralske kompasnål snurrede forvirret rundt under herrernes skandale af en slutrunde i Qatar, at det var en “moralsk pligt” at betale tilstrækkeligt for rettighederne til kvindernes VM. Og i juni annoncerede fodboldforbundet en ny betalingsmodel, der skal sikre, at spillerne bliver betalt mindst 200.000 kr. for deres deltagelse.
Ifølge New Zealands holdkaptajn Ali Riley repræsenterer den nye betalingsmodel en “milepæl”, selvom det langt fra er “mållinjen”. En analyse foretaget af CNN viser, at for hver dollar en mandlig fodboldspiller tjente ved herrernes slutrunde i 2022, tjener deres kvindelige modpart 25 cent til dette VM. Det er en stigning fra de sølle 8 cent, som tallet lå på, i 2019.
England og Sydafrika har op til denne slutrunde været i strid med deres respektive nationale forbund omkring bonusser. Få uger inden deres første kamp blev fløjtet i gang, kritiserede Jamaicas spillere deres forbund for at være “ekstremt uorganiserede” og for ikke at betale dem som aftalt. Det handler ikke kun om lige løn, men om adgang til faciliteter og barsel – “alt, hvad der skaber plads til, at en professionel kvindelig spiller kan møde op og føle sig lige så professionel som en mand”, uddyber den jamaicanske midtbanespiller Chinyelu Asher.
Canadas spillere er tidligere i år gået i rette med deres forbund for at bruge dobbelt så mange penge på mændenes nationale fodboldhold og for at blive betalt betydeligt mindre end deres mandlige modparter i 2021 – året efter de fik olympisk guld om halsen. Da det amerikanske landshold løftede trofæet til VM for fire år siden, genlød kampråbet equal pay, equal play fra tribunerne. De amerikanske kvinder har længe været frontløbere i opgøret uden for fodboldbanen og blev sidste år enige om en aftale for ligeløn med deres fodboldforbund.
Penge til og prioritering af kvindefodbold er dog ikke lige fordelt verden over. “Der er stor forskel mellem afrikansk fodbold og resten af verden – vi har stadig lang vej igen,” sagde den tidligere holdkaptajn for Sydafrikas hold Janine van Wyk – der er to internationale mål fra at blive kontinentets mest scorende spiller – til The Continent i juni. Af de fire kvalificerede afrikanske hold spillede tre – Sydafrika, Nigeria og Marokko – sig videre fra gruppespillet.
Van Wyk identificerer Marokko som kontinentets forbillede. En gigantisk pose penge fra det nationale fodboldforbund og en fire-års plan for kvindefodbold i 2020 har siden resulteret i flere professionelle rækker, friske faciliteter og resultater derefter (de marokkanske herrer var semifinalister til deres VM i 2022).
Det så ikke godt ud for de marokkanske kvinder, da de tabte deres første VM-kamp nogensinde 6-0 til Tyskland. Men det blev til gengæld fanget på kamera, da de på begejstret og historisk vis gik videre til ottendedelsfinalen, der tirsdag spilles mod Frankrig. Det er bare om at tænde for kampen, for det er ikke kun uden for banen, at spillerne har øjnene på bolden. /Emilie Ewald