Ministeriet for ensomhed
Storbritannien til kamp mod ensomheden
Ministeriet for Ensomhed – eller Ensomhedens Ministerium. Det lyder som noget fra Harry Potter, men i Storbritanniens har premierminister Theresa May netop udpeget en minister for ensomhed. Ideen er god; ensomhed er ikke noget nyt, men det bør ikke gennemsyre det moderne samfund. Danmark kunne også have glæde af sådan et ministerium. Måske var det noget for udenrigsminister Anders Samuelsen, skriver Oliver Stilling.
![](https://wp.foljeton.dk/wp-content/uploads/2018/01/20170329-102710-3-1000x667we.jpg)
Gitte Steener har i mange år kæmpet med ensomhed. Nu går hun i Røde Kors og Mary Fondens fælles tilbud, Værket, hvor ensomme voksne lærer at skabe sociale relationer.
I juni 2016 blev det 41-årige parlamentsmedlem Jo Cox myrdet af en højreorienteret tosse i byen Birstall i West Yorkshire, hvor hun var til vælgermøde for sit parti Labour forud for folkeafstemningen om Storbritanniens EU-medlemskab. Hun havde kun været medlem af parlamentet siden 2015, men havde i adskillige år arbejdet med international udvikling, krigen i Syrien, uddannelse og social isolation i blandt andet udviklingsorganisationen Oxfam og Bill and Melinda Gates Foundation.
Da hun døde, var hun i gang med at søsætte et projekt, som skulle bekæmpe ensomhed, og efterfølgende blev Jo Cox Commission on Loneliness oprettet. Som der står på organisationens hjemmeside: ”Jos ambition for kommissionen var at sætte turbo på offentlighedens opmærksomhed på ensomhed. Hun ønskede, at vi som samfund forstod mere om, hvor udbredt ensomhed er, og derefter, sammen, kunne gøre noget ved det på lokalt plan, som arbejdsgivere og gennem større politisk lederskab.”
I december udgav Jo Cox Commission on Loneliness en rapport, som anbefalede iværksættelsen af en national strategi for at bekæmpe ensomhed i Storbritannien og tillige, at der blev udnævnt en minister for området. Og det er, hvad den konservative premierminister Theresa May nu har rykket på, selv om man skulle tro, hun ikke havde travlt med andet end sit lands Brexit-strategi, hvilket nogle gange må føles som verdens ensomste opgave.
”For alt for mange mennesker er ensomhed den triste virkelighed i en moderne tilværelse,” sagde hun ved offentliggørelsen af ministeriet. ”Jo Cox anerkendte omfanget af ensomhed i landet og gjorde alt, hvad hun kunne for at hjælpe de berørte. Jeg er glad for, at regeringen kan bygge videre på hendes arbejde med en ministeriel indsats mod ensomhed, som vil samarbejde med kommissionen, virksomheder og velgørenhedsorganisationer for at belyse problemet.”
Jobbet som minister for ensomhed er gået til Tracey Crouch, som i forvejen er minister for sport og civilsamfund. Hun udtalte forleden, at hun opfatter det som et privilegium at gå videre med det arbejde, som Jo Cox og Jo Cox Commission on Loneliness havde gjort. ”Jeg er sikker på, at vi med hjælp fra frivillige, aktivister, virksomheder og mine kolleger på alle fløje i parlamentet kan gøre betydeligt fremskridt i kampen for at vinde over ensomhed.”
Tiltaget er fornuftigt. Ensomhed er en svøbe i det moderne samfund. Ifølge tal fra det britiske netværk The Campaign to End Loneliness siger 56% af britiske voksne, at det er svært at erkende ensomhed. Og i forrige uge kunne The Guardian fortælle, at mere end en halv million briter over 60 år tilbringer dagen alene uden interaktion med andre mennesker.
Age UK, som er en det britiske svar på Ældre Sagen, har gennem nogen tid kørt et pilotprojekt otte forskellige steder, hvor man har forsøgt at identificere ensomme gamle og tilbyde dem selskab. Ifølge Caroline Abrahams, Age UK’s velgørenhedschef, følte ni ud af ti ældre, som deltog i programmet, sig mindre ensomme efter 12 uger, og de sagde, at de generelt følte sig gladere, mere uafhængige og havde mere selvtillid. Hun tilføjede: ”Desværre er der ikke noget enkelt middel mod ensomhed, men vores pilotprogram viser, at vi virkelig kan gøre en forskel og give et afgørende indblik i, hvordan vi kan komme problemet til livs.”
Det progressive britiske medie Citylab mener, at et ensomhedsministerium kan gøre underværker, fordi ensomhed spreder sig ud over en lang række politik-områder – for eksempel offentlig transport: ”Hvis en buslinje bliver omdirigeret eller aflyst kan man tilskynde myndighederne til at overveje, hvilken indvirkning det har på den sociale isolation for de mennesker, der bor langs ruten.”
På de sociale medier bliver det nye ministerium flittigt diskuteret i disse dage, og borgere i andre verdensdele efterspørger noget lignende i deres lande (selv i Nigeria).
Danmark kunne også have glæde af en minister for ensomhed. Herhjemme er ensomhedsbekæmpelse overladt til organisationer og netværk som Folkebevægelsen mod ensomhed, som er et sammenskudsgilde af mere end 70 organisationer, foreninger, skoler, kommuner og virksomheder, og Mary Fonden (H.K.H Kronprinsesse Marys Fond).
Tal fra undersøgelser herhjemme flugter fuldstændig med de britiske tal. 100.000 voksne mellem 30 og 60 år oplever alvorlig ensomhed, og 6% af alle på landets gymnasier er ofte eller altid ensomme. Lad os få en minister for ensomhed – gerne en, der har prøvet det selv og som mangler et projekt, som vedkommende helhjertet kan gå ind for. Det kunne være udenrigsminister Anders Samuelsen.