![](https://wp.foljeton.dk/wp-content/uploads/2019/03/20181114-065855-L-1920x1280we.jpg)
A girl carries jerry cans to fill them up with drinking water at a camp sheltering displaced people from the Red Sea port city of Hodeidah near Aden, Yemen November 12, 2018. Pictures taken November 12, 2018. REUTERS/Fawaz Salman TPX IMAGES OF THE DAY
En våd mangelvare. I går offentliggjorde FN deres årlige vand- og udviklingsrapport, og det er ikke behagelig læsning. Rapporten slår fast, at ca. 2,1 milliarder mennesker verden over ikke har adgang til kontinuerligt tilgængelig ren drikkevand, ligesom hele 4,1 milliarder ikke har adgang til sanitære faciliteter. Manglen på drikkevand går hårdest ud over dem, der i forvejen har mindst. I fattige slumkvarterer er prisen på rent drikkevand markant højere, end det er tilfældet i udviklede områder – ofte vil prisen på ren drikkevand være 10-20 gange højere i et fattigt område. Især står det slemt til i subsaharisk Afrika, hvor kun 24 pct. af befolkningen har adgang til den livsvigtige ressource.
Klimaet gør det værre. Skønt rapportens resultater er nedslående, er det ved første øjekast næppe overraskende. At de fattige betaler mere for deres drikkevand, og at det er en mangelvare i udsatte områder af verden, er et ubehageligt faktum, men dog et, som de fleste er opmærksomme på. Den måske mest interessante pointe fra rapporten er derfor, hvordan det hele går i den forkerte retning. Klimaforandringerne og befolkningstilvæksten vil i højere grad gøre vand til en manglende ressource, og det vil gå hårdt ud over den globale økonomi. Det anslås, at i 2050 vil 45 pct. af verdens bruttonationalprodukt og 40 pct. af den globale kornproduktion være truet af skader forårsaget af klimaet og mangel på vand.
Grobund for krig. En af de ældste og mest vedvarende årsager til krig er kampen om territorier med naturressourcer. I moderne tid har vi fx været vant til at høre om ”oliekrige,” men for fremtiden kan vi begynde at forberede os på ”vandkrige”. Med tiden risikerer vand nemlig at blive så stor en mangelvare, at grupperinger og nationer vil gå i krig for at sikre sig adgangen til vand. Faktisk er der allerede en stor stigning i konflikter, der skyldes vand. World Economic Forum udgav i januar deres årlige ”global risk report”, og her kategoriserede de vandkriser som en af de fem største risikofaktorer i verden. Dermed vurderes det, at vandkriser er en næsten lige så stor trussel mod verden som masseødelæggelsesvåben. Alene i 2017 var vand en afgørende faktor i 71 konflikter verden over. I Syrien var vand fx med til at udløse konflikter, ligesom vand og vandsystemer også blev brugt som mål og våben. Vand kan også ende med at komme til at spille en afgørende rolle i den genopblussede konflikt mellem Pakistan og Indien. Landene indgik i 1960 en aftale om at dele vand fra Indus-floden, der løber igennem Kashmir-regionen, som Pakistan og Indien kæmper om retten til. Især i Pakistan er man helt afhængige af at få vand fra floden, da det er landets primære kilde til vand. Aftalen blev dog ikke skrevet i en tid, hvor man var opmærksomme på klimaforandringerne, og nogle steder er Indus-floden ved at tørre ud. Floden kan derfor ende med at blive årsag til, at krigen mellem de to atommagter blusser op igen. Enten fordi en af parterne vælger ikke at overholde aftalen eller fordi en af parterne ender med at være så presset på vandressourcer, at krig er den eneste udvej. /Andreas T. Kønig