![](https://wp.foljeton.dk/wp-content/uploads/2019/07/NINTCHDBPICT000501576526.jpg)
Måske skulle man have været der, men mens folk brokkede sig over regn og oprydning på Roskilde Festival, fandt en mindre sensation sted på Europas vigtigste musikfestival Glastonbury vest for London. Som det første sorte britiske hovednavn gik grime-rapperen Stormzy fredag aften på den største scene, og siden har den engelske musikpresse ikke talt om andet. I en eksplosion af ballet, kor, rap, fællessang, kunst og pyroteknik fik den 25-årige rapper 100.000 til at hoppe i takt og hylde en ny konge, mens de råbte ”Fuck Boris” – live på BBC – side om side med Coldplay forsanger Chris Martin og Game of Thrones-skuespiller Jacob Andersen (Grey Worm), der også havde en plads på scenen med Stormzy, der selv optrådte i et kunstværk lavet af den hemmelige streetartist Banksy, som havde malet et slidt Union Jack henover brystet på en skudsikker vest – et let aflæseligt og smukt billede på det England, Stormzy stod over for.
”Rule number 2 don’t make the promise / If you can’t keep the deal, then just be honest / I can never die, I’m Chuck Norris / fuck the government and fuck Boris”
Anmelderne kaldte det ”ikonisk” og gav showet topkarakter, popstjernen Adele kaldte det ”monumentalt”, Ed Sheeran ”en inspiration for os alle” og Labour-formanden Jeremy Corbyn et show ”der ikke bare var en historisk oplevelse for Glastonbury, men for hele landet.”
Det var, som om Stormzy gav hele det frustrerede England en fælles stemme og et fælles råb, og at landet i det øjeblik fandt sig en ny konge.
”I tried to be grateful and count all my blessings/ But heavy is the head that wears the crown”
Han bar den nu let som en konge den aften, men det er stadig en konge med et halvt kongerige. Nigel Farage, den notoriske leder af først det højrenationale UKIP og siden The Brexit Party, er en slags konge af den anden halvdel af de engelske undersåtter, og dem var der med garanti ikke mange af foran Galstonburys ”Pyramide Scene” den fredag. Til gengæld var han på plads i går, da Ursula von der Leyen blev valgt som ny EU-kommissionsformand med den lavest mulige margin.
”52 procent af stemmerne til Ursula von der Leyen er ikke nok til legitimitet,” skrev Farage på Twitter i minutterne efter resultatets offentliggørelse. Nu kunne man jo polemisk sende det regnestykke tilbage i hovedet på manden, der har fået en stor del af æren for briternes afvisning af EU, da kun 51,8 pct. stemte for et brexit og dermed vel heller ikke har verdens største legitimitet, men det piller ikke ved, at Farage har en pointe om den verden, Leyen træder ind i, og de problemer hun står over for. Det er et Europa med ekstremt mange udfordringer og uenigheder og et Europa med mange beslutninger, der skal træffes, hvor der er stor uenighed. Asylpolitik, grænsepolitik og et budget, der skal falde på plads, mens de mange retninger bliver tilfredse. Dertil kommer EU’s rolle i verden – i forhold til brexit, Kina, Rusland og så selvfølgelig i forhold til Trump og hans trusler om handelskrig. Ursula von der Leyen kan roligt skråle med på Stormzys megahit og fællessang – lad os tage den igen:
”I tried to be grateful and count all my blessings/ But heavy is the head that wears the crown.” /Lasse Lavrsen